Provětrávané fasády, Konstrukční detaily v kontextu informačního modelování, Grada, Praha 09/2023, ISBN:978-80-247-5151-1
Provětrávané a dvojité fasády jsou významným oživením architektonického výrazu významnějších občanských a administrativních staveb. Jsou charakteristické vysokou variabilitou pohledových materiálů, které se uplatňují barvou, strukturou a zpracováním detailů.
Publikace přináší přehled charakteristických výrobků pro lícovou vrstvu těchto plášťů s ohledem na jejich estetické vlastnosti, obvyklé rozměry a barevné provedení. Jednotlivé typy materiálů jsou prezentovány na příkladech současných, architektonicky zajímavých a realizovaných staveb. Zároveň jsou analyzována i technická řešení detailů kotvení a uspořádání funkčních vrstev s ohledem na použité lícové materiály.
Pozornost je věnována významu a funkci provětrávané vzduchové mezery, jejímu správnému návrhu a celkovým stavebně-fyzikálním parametrům těchto plášťů s ohledem na energetickou náročnost staveb a na spolehlivost jejich funkce v čase.
Krmítko Berry je druhé vsoutěži Národní cena za studentský design
Naše krmítko Berry vzniklo původně jako Markétina diplomová práce pro společnost Plastia na FA ČVUT, po absolvování bylo doladěno ve spolupráci s Ondřejem již pod jménem našeho studia Mnohostěn.
V soutěži jsme získali ocenění Excelentní studentský design (ekvivalent druhého místa), z čehož máme velkou radost.
Rozhovor s Markétou Vápeníkovou v rámci Národní ceny za studentský design 2023
Seznamujeme vás s účastníky soutěže o Národní cenu za studentský design 2023. Pomalu ale jistě se blíží zima a ptáčci budou potřebovat naši pomoc. Pokud i vy přemýšlíte nad volbou nového krmítka, je právě pro vás určen tento rozhovor s Markétou Vápeníkovou. Seznámí vás se svým inovativním ptačím krmítkem Berry.
Do soutěže ses přihlásila se svým ptačím krmítkem Berry. Co tě vedlo k tomu pustit se právě do práce na ptačím krmítku, vnímala jsi, že je zde „mezera na trhu“, kterou je třeba vyplnit?
Navrhnout ptačí krmítko mi bylo nabídnuto firmou Plastia. Vnímali onu „mezeru na trhu” konkrétně u velkokapacitních krmítek, tedy takových krmítek, která je možné doplňovat třeba jen jednou za týden, což ocení chataři, chalupáři.
Čím se krmítko Berry odlišuje od ostatních krmítek a proč by si ho měl čtenář vybrat?
Krmítko Berry vyniká právě velkou kapacitou zásobníku, dále je pro ptactvo hygieničtější (tudíž bezpečnější) na rozdíl od krmítek, ve kterých je neomezený přístup ke krmivu, což považuji za jeho největší přínos. Nakonec může krmítko přinést také estetické zpestření v jinak smutné zimní zahradě.
Co by měl uživatel před instalací krmítka vědět? Jak se například krmítko obsluhuje či udržuje?
Ačkoliv velký zásobník šetří čas méně častým doplňováním krmiva a čištěním, krmítko Berry stejně jako každé jiné krmítko vyžaduje údržbu. Krmný otvor je zapotřebí jednou za čas vyčistit, aby se zbytky krmiva (vyzobanými klasy, slupkami) neucpaly odtokové otvory, kterými odchází případná dešťová voda. Celé krmítko je také potřeba rozebrat a vyčistit po každé krmné sezóně. Před pořízením krmítka by si měl také zájemce uvědomit, že krmit ptáky je zapotřebí pravidelně celou sezónu. Ptáci si na krmítko zvyknou a s krmivem v něm „počítají“. Pokud přijde sníh a potrava je pro ptáky v přírodě těžko dosažitelná, krmítko je důležitým zdrojem pro přežití ptactva.
Pro koho je krmítko určeno? Nakrmí se u něj všechny běžné druhy našeho ptactva?
Krmítko je určeno zejména pro menší druhy ptáků (sýkory, vrabci, zvonci, stehlíci, mlynaříci, pěnkavy, brhlíci), větší druhy ptáků se do krmného otvoru nevejdou, což je ale záměrné – v klasických krmítkách se totiž stává, že jej zaberou například hrdličky a drobní ptáci mají strach se přidat, hrdličky zatím všechno krmivo sní a na malé se nedostane. 🙂 Omezeným krmným otvorem u krmítka Berry jsem chtěla docílit spravedlnosti. Větší ptáci se nemusí bát, že by se nenajedli – pod krmítkem se vždy najde dost vyházeného krmiva, zejména kosi rádi zobou ze země.
Jak jsi přišla na název Berry, odkazuješ tím na jeho kulatý tvar?
Ano, krmítko jako zdroj potravy visí ze stromu jako velká bobule. Tento název jsem navrhla, firma Plastia s ním souhlasila.
Je skvělé, že je krmítko už běžně dostupné. Spolupracovala jsi na něm, jak už bylo řečeno, s firmou Plastia. Jak tato spolupráce probíhala a co ses v rámci ní naučila nového?
Spolupráce vznikla v rámci diplomové práce. Odevzdáním školní „verze“ byl design, který ale nebyl dotažen do detailu tak, aby bylo krmítko vyrobitelné. Spolupráce ale naštěstí přetrvala i po škole, kdy se k řešení technických detailů přidal i můj manžel a kolega zároveň. Vzhledem k tomu, že krmítko bylo mým prvním produktem, který se z náčrtku na papíru proměnil v sériovou výrobu, tuto spolupráci považuji za ohromně přínosnou a velmi si jí vážím.
Krmítko Berry bylo tedy zároveň tvou diplomovou prací v rámci studia v Ústavu průmyslového designu na Fakultě architektury Českého vysokého učení technického v Praze. Chceš k tomu něco dodat?
Diplomová práce vznikala na jaře roku 2020, tedy první distanční semestr, takže konzultace byly omezenější a mně se osobně takto nepracovalo moc dobře. Naštěstí konec studia pro mě neznamenal konec spolupráce s Plastií, takže se projekt dotáhl do zdárného konce později.
S kým jsi při navrhování krmítka konzultovala ornitologickou problematiku? Zajímáš se o ptactvo ty sama?
Ornitologickou problematiku jsem konzultovala s panem Mgr. Lukášem Viktorou, se kterým Plastia dlouhodobě spolupracuje. Krmítko bylo průběžně upravováno tak, aby splňovalo všechna jeho doporučení a požadavky. Výsledkem je oficiální doporučení od České společnosti ornitologické, kterým se krmítko chlubí, což mě velice těší. Ptactvo jsem již dříve ráda pozorovala a krmila, zúčastnila jsem se několika ornitologických procházek, ale práce na krmítku můj zájem značně prohloubila. O ptácích jsem se toho dozvěděla mnohem víc a také jsem se stala členem ČSO.
Byla práce na tomto projektu časově náročná? Jak dlouho celý proces trval?
Od prvního setkání s firmou Plastia po prodej krmítek uběhlo dva a půl roku, ovšem byly tam časové mezery, kdy se zrovna nic nedělo, takže jen těžko říct, kolik čistého času projekt trval.
Měla jsi též možnost studovat na Université de Strasbourg – Arts Visuels, jak dlouho jsi zde byla a jak se ti tato zkušenost líbila? Lišila se zdejší výuka výrazně od té v Praze?
Ve Štrasburku jsem studovala jeden semestr. Tuto zkušenost považuji za velmi přínosnou jak z hlediska studia designu, tak z hlediska výuky ve francouzštině. Forma ateliérové výuky probíhala podobně jako u nás, ale způsob uvažování a prezentování francouzských spolužáků se velmi lišil. Myslím, že jsem si od nich odnesla dobrou inspiraci, ale upřímně mi vyhovovalo studium na ČVUT víc.
Máš za sebou už několik úspěchů v designových soutěžích. Jakých ocenění si nejvíce vážíš? Posunula tě tato ocenění nějak ve tvé práci?
Velmi si vážím umístění na 1. místě v kategorii produktový design a zároveň titulu absolutní vítěz v soutěži Best in design v roce 2018 s mou koloběžkou Lunt, která byla mou bakalářskou prací. Tato mezinárodní soutěž byla moc hezkým zážitkem a poznala jsem tam výborné designéry.
Necháváš se ve své tvorbě ovlivnit současným děním? Je pro tebe například v rámci designu ale i v osobním životě podstatná otázka ekologie?
Samozřejmě. Touto otázkou se zabývám i v doktorském programu, který aktuálně studuji na Fakultě architektury ČVUT.
Už více než dva roky pracuješ ve studiu Mnohostěn. Kdo je druhá polovina Mnohostěnu?
Můj manžel Ondřej Vápeník. Ale musím dodat, že Mnohostěn se již neskládá jen ze dvou polovin, začínáme spolupracovat s více kolegy.
Jaké jsou výhody práce v týmu, čemu se běžně věnujete a jak přistupujete ke klientům?
Práce v týmu je alespoň pro mě již nutností. Při studiu na ČVUT jsme pracovali téměř vždy individuálně, což vidím zpětně jako chybu. V našem oboru je třeba si klást otázky a hledat na ně odpovědi, což ve více lidech jde mnohem snáze a rychleji. Při navrhování člověk vychází z různých referencí, co kdy kde viděl (například technické detaily) a víc hlav logicky víc ví. Občas se mi při navrhování stane, že se na něčem zaseknu, nevím, jak dál, vtom se na to podívá Ondřej a hned ví, jak s tím naložit. Funguje to i obráceně. Myslím, že se dobře doplňujeme i díky tomu, že já mám vystudovaný design a Ondřej architekturu. Oba tyto obory jsou si velmi podobné – cíl je ve zkratce navrhnout funkční, smysluplnou a hezkou věc, ale postup přemýšlení je opačný – designér navrhuje sériový produkt pro co nejširší veřejnost, velmi jej abstrahuje, architekt naopak individualizuje prostor pro konkrétního člověka. Náš přístup se tedy odvíjí od zadání, která jsou velmi rozličná (produkt/architektura), ale v každém případě s klienty vedeme dialog, abychom dosáhli optimálního výsledku, se kterým budou spokojeny obě strany.
Jak důležitá je pro tebe reakce tvého okolí na tvou tvorbu? Snášíš dobře kritiku?
Reakce mého okolí je pro mě důležitá, obzvlášť pokud jde o reakce odborníků. Zrovna s krmítkem mám vzpomínku z obhajob, kdy mi jeden z pedagogů řekl, že je po mé kvalitní bakalářské práci (koloběžka Lunt) zklamán, že diplomová práce není odevzdána v podobné kvalitě. Bylo mi opravdu líto to slyšet. Když se krmítko ale asi po roce (již mimo školu) dotáhlo do zcela vyladěné podoby, musela jsem jej ukázat tomuto pedagogovi znovu, abych si to u něj zachránila. 🙂
Co tě přivedlo k tomu se přihlásit do soutěže Národní cena za studentský design?
Vzhledem k tomu, že moje diplomová práce vznikla v semestru distanční výuky, a krmítko tak na fakultě jen tiše „prošumělo“, napadlo mě mu dát šanci se utkat s ostatními studentskými pracemi v této soutěži.
Máš za sebou už hodně designerské práce. Na který svůj výtvor jsi nejvíce hrdá?
Nejvíc hrdá jsem asi stále na návrh koloběžky Lunt, která byla vzhledem k tehdejším malým zkušenostem (v době návrhu mi bylo 22 let) nečekaně povedeným projektem.
Máš nějaký sen v oblasti designu či umění? Čeho bys chtěla dosáhnout? Co bys ráda navrhla?
Vzhledem k tomu, že mám malé miminko, bych si přála navrhnout kočárek. 🙂 Je to věc, kterou používám dennodenně a vidím na ní různé nedostatky, pozoruji ostatní kočárky s jinými nedostatky, přemýšlím nad tím doslova, kudy chodím.
Jak ses k designu dostala? Myslela sis odjakživa, že budeš designérkou, nebo jsi v dětství snila o jiné profesi?
Rozhodovala jsem se mezi architekturou a designem. Na oba obory jsem se dostala a dlouho jsem se rozmýšlela. Na design bylo tehdy složitější se dostat, tak jsem to brala jako znamení, že bych si tuto příležitost neměla nechat ujít. Nakonec se živím obojím, což mě těší.
Co pro tebe design jako takový znamená a co tě na něm tolik baví?
Design je pro mě taková skládačka. Na začátku mám nějaké jasné body (požadavky), které je třeba pospojovat, ale je potřeba nalézt vhodný způsob. Někdy je zoufale těžké tu cestu nalézt, ale když ten správný nápad přijde, je to vzrušující pocit a člověk s nadšením ten nápad ladí, až je spokojen.
Stává se, že tě někdy trápí tvůrčí krize? Máš nějakou strategii, jak ji překonat?
Bohužel stává. Nejlepším způsobem, jak ji překonat, je spolupracovat s někým dalším. Co se může zdát někomu jako bezvýchodný problém, pro druhého může být brnkačka a řešení zná hned.
Kde hledáš nápady pro svou tvorbu?
V každodenních věcech, které vidím okolo sebe. Vnímám, když něco nefunguje nebo nevypadá tak, jak by mohlo, a mám hned nutkání to vylepšit.
Na čem právě pracuješ a jaké jsou tvé plány do budoucnosti?
Pro Plastii aktuálně dokončujeme další produkt a v hlavě nosím nápady hlavně na dětské produkty. Jen nalézt čas nápady zhmotnit je pro mě momentálně složitější.
Jak odpočíváš? Co tě kromě umění či designu baví a nabíjí energií?
Při mateřství se dá odpočívat omezeně, ale za odpočinek určitě považuji dlouhé procházky v přírodě, třeba s rozhlasovou hrou ve sluchátkách. Ať svítí slunce nebo prší, vždycky si to užívám.
Děkuji za rozhovor a přeji hodně štěstí v tvorbě.
Julie Vojtková
„DVĚ HODINY ŘEŠÍŠ, KOLIK VÁŽÍ VYSCHLEJ TRUS.“ MARKÉTA A ONDŘEJ VÁPENÍKOVI ZE STUDIA MNOHOSTĚN POMÁHAJÍ PTÁKŮM I LIDEM
https://www.fa.cvut.cz/cs/aktualne/rozhovory/72697-dve-hodiny-resis-kolik-vazi-vyschlej-trus-marketa-a-ondrej-vapenikovi-ze-studia-mnohosten-pomahaji-ptakum-i-lidem
Ondřej: Neseznámili jsme se na fakultě, i když jsme mohli, protože jsme tam studovali souběžně asi dva a půl roku. Potkali jsme se v hospodě v Táboře, když jsem tu pořádal rozlučku se svobodou. Jeli jsme asi pět kilometrů Lužnice.
Markéta: Já jsem den předtím odevzdala bakalářku. Byla jsem úplně vyřízená, přijela na víkend do Tábora k našim a šla na pivo s kamarádkou. Tam přišlo asi patnáct kluků v pruhovaných tričkách, dva si přisedli k nám a Ondřej do mě začal něco hrozně hustit.
Ondřej: Bylo to jedno z mých nejtrapnějších nabalování. Myslím, že Markéta si z toho večera odnesla, že jsem naprosto hroznej.
Markéta: Trochu jo, ale zajímavé na něm bylo to, že dělá atletiku a že je to architekt.
Jak vzniklo vaše studio Mnohostěn?
Ondřej: Začali jsme spolu dělat menší projekty po večerech a zjistili, že nám vyhovuje pracovat dohromady. Vhodná doba přišla, když jsem opustil své předchozí zaměstnání.
Markéta: Chtěla jsem se pořád vrátit do Tábora a Ondřej pak už nakonec taky. (smích)
Ondřej: Protože jsme tady byli často na víkendy a já jsem si Tábor prostě zamiloval. Přezdívám mu koncentrované město. Je tu strašně moc energie na malém place, hezký veřejný prostor a dobrá vybavenost. Nepoužívám MHD, prostě všude dojdu pěšky.
Jak funguje spojení designérky a architekta? Rozuměli jste si při práci rozuměli hned nebo jste museli obrousit třecí plochy?
Markéta: Ze začátku byla naše práce dost oddělená, ale jak se vzájemně učíme, tak už se zásadně prolíná a myslím si, že oba dva můžeme zastoupit i tu druhou profesi. Stále platí, že architekturu dělá víc Ondřej a produkt víc já, ale třeba u zadání projektů a všech schůzek jsme vždy spolu.
Ondřej: Společně také brainstormujeme.
Markéta: Přesně. Zjistili jsme totiž, že škola nás naučila přemýšlet úplně stejně. A je jedno, jestli přemýšlíš o domě anebo o nábytku. Ale musím uznat, že já jsem třeba vůbec nevěděla, jak se komunikuje s úřady a Ondřej zase tolik nerozuměl všem výrobním technologiím.
Ondřej: Lišil se i software. Ty umíš výborně v solidových věcech a Rhinu. Naopak jsi se přiliš nekamarádila s architektonickým softwarem a BIMem. Ale časem se oba zlepšujeme. Architektura je taky hodně individualizovaná, můžeš si pomoct kontextem místa, kam navrhuješ. Zatímco design připravuješ pro široké spektrum použití.
Na čem právě pracujete?
Markéta: Poštěstilo se nám navrhovat zahradní nábytek ve spolupráci s místními zpracovateli oceli a po úspěchu plastového krmítka pro firmu Plastia připravujeme další dva výrobky. Jsou to hmyzí domky a teď děláme takovou mističku …
Ondřej: Na h*vna. (smích)
Markéta: Jsou to podložky pro zachytávání trusu pod hnízdy jiřiček.
Ondřej: A teď si představ, že jsme na tohle téma měli dvouhodinový meeting.
Markéta: Museli jsme zjistit, kolik váží vyschlý trus, abychom mohli podložku dimenzovat. Důležité je, aby unesla jen trus, ale už třeba ne sojku, která je pro mláďata jiřiček predátorem.
Co se v tu chvíli stane?
Markéta: Celá podložka se pod ní zhoupne.
Ondřej: V tom je právě plast jedinečný. Ostatní výrobky, které najdeš na trhu, jsou většinou ze dřeva a tvrdých deskových materiálů. A ta sojka je má jako bidýlko a ohrozí celé hnízdo. Náš produkt bude na trhu jedinečný. Celý proces iniciovala Česká společnost ornitologická, poslední roky musí řešit řadu soudních sporů, kdy majitelé domů ta hnízda odstranili, i když jsou jiřičky chráněné.
Navíc s nástupem zateplování a polystyrenových fasád je situace ptáků asi mnohem horší.
Markéta: Proto také navrhujeme podložku z plastu, kterou můžeš na polystyrenovou fasádu jednoduše přilepit. Dřevěnou desku na dnešní fasády už totiž nepřibiješ.
Jak dlouho se krmítko, kterým to všechno začalo, úspěšně prodává?
Markéta: Krmítko Berry, které vzniklo jako moje diplomka na FA ČVUT, se prodává už necelé dva roky. Pro tuto krmnou sezónu (smích) vznikla novinka – zelené krmítko z recyklátu. Padne na něj 16 PET lahví. Použití recyklátu nás moc těší.
Často bojujeme s tím, že lidi plast zbytečně děsí. My bychom ho přitom nepoužívali tam, kde by to nemělo smysl. Třeba u krmítek je výhodou plastu jeho výborná čistitelnost a menší šíření nemocí mezi ptáky.
Setkáváte se často s názorem, že plast je škodlivý, zatímco dřevo bude automaticky ekologické?
Markéta: Přesně na to se snažím soustředit během svého doktorátu na FA, jehož postup teď tedy trošku zbrzdilo narození naší dcery. Běžný uživatel vidí pouze výsledný produkt a rovnou si vytváří názor. Nepřemýšlí ale o výrobě, počátečních surovinách nebo odstranění výrobku ve chvíli, kdy doslouží.
Zaměřila jsem se proto na environmentální aspekty designu produktů. Což spojuje několik oborů. Mým školitelem je profesor Vladimír Kočí, který kromě FA působí primárně na VŠCHT. Je odborníkem na posuzování životního cyklu výrobků, dokáže porovnat dopad různých výrobků na životní prostředí.
To jsme probrali vaše designové projekty. A co domy?
Ondřej: Já jsem absolvoval cca 8 let architektonicko-projekční praxe v různě velkých kancelářích. U Luďka Rýznera v OKPLAN a s Davidem Černým v Black n‘ Arch. Během utváření Mnohostěnu jsme měli pár klíčových projektů, které vzniku pomohly, a teď aktuálně řešíme projekt rekonstrukce sádek pod hrází vodní nádrže Jordán. Investor tu produkuje jikry štik a dalších ryb, které vozí všude po světě. Připravili jsme pro ně rekonstrukci administrativní části i návrh novostavby pro bydlení. Kromě sádek se ale v areálu nachází také budovy starého vodního mlýna s výrazně dožilými konstrukcemi, kde vznikne muzeum vody. Voda tu dřív sloužila nejen k provozu lázní a později sádek, ale byla vytlačována důmyslným mechanismem i do vodárenské věže na starém městě, odkud proudila do kašen. Na návrhu expozice spolupracujeme s majiteli místní umělecké galerie Okraje.
Projekt je ale i plný technologických výzev. Nesmírně zajímavé je vodní tepelné čerpadlo vytápějící celý objekt. Obrovský výměník (cca 80 m) bude umístěn v kanále, který napájí sádky. Minulý týden jsme se zase dostali dovnitř pětadvacet metrů vysokého průmyslového komína, který je v havarijním stavu a bude se sanovat.
Pak řešíme ještě dvě velké sportovní plochy. Jednou je atletický stadion na Děkance v Praze, kde sídlí můj bývalý klub Spartak Praha 4, ve kterém jsem závodil 20 let. Nový ovál s osmi drahami a tribunou. Druhé je multifunkční hřiště tady v Táboře.
Ondřeji, v Táboře jsi se sice zabydlel. Na fakultu ale pravidelně dojíždíš učit. Jaké předměty máš na starosti?
Podílím se na výuce Pozemního stavitelství 1 až 4.
To jsou takové nevděčné předměty, mladí architekti je nemají moc rádi.
Za studenty si jedu odpočinout, nabíjí mě to, když jsem tady utopený ve všech schvalovacích razítkách a vyjádření úřadů. Vím, že jsem tam v tu chvíli pro ně a snažím se s nimi vycházet pěkně. Moc mě potěšilo, když jsem ve studentské anketě dostal dobrou známku. Myslím, že se pod vedením Aleše Marka snažíme ústav směřovat správným směrem.
Vím, že studující jsou pod extrémním tlakem. V našem případě, když s nimi konzultujeme, je důležité se jim nevysmívat, i když řeknou sebevětší pitomost. Snažíme se jim lidsky vysvětlit, že bez techniky se nikam nepohnou, že jí musejí rozumět. Když s nimi klient podepíše zakázku, budou oni jejím nositelem. A čím víc rozumí ostatním profesím, tím ten celek může dopadnout lépe, protože ho budou schopni ovlivňovat.
Rozhovor vedl Pavel Fuchs.
Účast a úspěch v participativním rozpočtu města Tábora 2023
V rámci participativního rozpočtu města Tábora jsme jako občané podali návrh Chodníku bosé chůze v blízkosti hřiště u Tismenického potoka.
Chůze naboso si získala v posledních letech velkou pozornost. Odborníci ji doporučují jako ozdravnou aktivitu pro tělo i duši. Lidská chodidla představují složitý a důmyslný mechanismus, který ale není často kvůli nevhodné obuvi a umělému terénu správně využíván. Může tak docházet ke zbytečným zdravotním neduhům jak v oblasti chodidel, tak celého těla. Svobodná chůze bez bot v přírodě může pomoci těmto fyzickým problémům předcházet a zároveň skýtá vzrušující zážitek vzhledem ke stimulaci nervových zakončení na ploskách nohou. Zejména pro děti je bosá chůze v přírodě velmi prospěšná pro vývoj chodidel.
Pro obyvatele měst nemusí být snadné si dopřát bezpečnou chůzi naboso, a proto se budují chodníčky s rozličnými přírodními materiály simulující různé ekosystémy. Tyto chodníky bosé chůze, také známé jako senzorické (smyslové) chodníky, jsou populární v zahraničí, ale rozšiřují se i v Česku. Jejich seznam pravidelně doplňuje na svém webu Bosá turistika, z. s., kde jich je momentálně zapsáno přes padesát. V Táboře se zatím žádná bosá stezka nenachází.
O vítězích hlasovala veřejnost a z celkových 19 přihlášených jsme se umístili na 7. místě. Vzhledem k celkové sumě, která činila 2 miliony korun, se projektů bude realizovat právě 7. Máme radost, že dojde k realizaci našeho návrhu pravděpodobně již v roce 2024.
Posudková činnost stavebně -technických stavů střešních plášťů
Doufáme, že zkompletovaný posudek povede k získání prostředků k opravě a obecně lepšímu hospodaření s majetkem města.
![](http://mnohosten.cz/wp-content/uploads/2024/07/KURZ.jpg)
Online kurz pro SKVOT CZECH
Přednáška a cvičení na kurzu Development
Dvousemestrální program celoživotního vzdělávání Development nemovitostí rozšiřuje znalosti a dovednosti z oblasti rozvoje pozemků, budov a trhu s nemovitostmi. Cílem výukového programu je porozumění vztahům ve všech fázích developerského projektu, vytváření kvalitního prostředí a hodnoty, naplňování principů udržitelnosti a propojování pohledu soukromé a veřejné sféry v oblasti developmentu.
V rámci tohoto kurzu má Ondřej přednášku a cvičení na téma jak BIM pomáhá v této oblasti.